"MYTHBUSTERS" ÄR VAD MAN KALLAR PROFFS
EXPERIMENTEN UTFÖRS MED HJÄLP FRÅN RAKETFORSKARE
PROVA INTE DETTA HEMMA
Jamie, det är Adam. Jag har raketerna.
- Har du raketbränsle? - Ja.
Låt mig se.
- Gelébjörnar? - Ja, alla gillar dem.
Nu kör vi.
- Känner du dig smart, Jamie? - Hurså?
Det är säsongens sista avsnitt-
- och vi ska bete oss som riktiga raketforskare.
Utmärkt. Vad har du på gång?
Under vår historia-
- har vårt förhållande till raketer varit som en Clint Eastwood-film.
Det har varit något gott-
-något ont och mycket fult.
Nu ska vi sätta ihop allt för att behandla en favoritmyt-
-om raketbränsle.
Jag gissar att det är gelébjörnar.
- Helt rätt, Sherlock. - De är kaloririka.
Om det funkar kan vi åka till månen...
- ...med en sockersöt raket. - Det låter bra.
Tändningssekvens påbörjas.
Apollo 11:s månresa, Cape Kennedy, juli 1969.
Raketer. En majestätisk teknisk prestation.
Raketen är i luften.
Deras explosiva energi kan ta oss till andra världar.
Örnen har landat.
Raketernas potential har lockat oss till olika experiment.
- Och vi har lärt oss en del. - Jösses.
- Raketer är bomber med vingar. - Den exploderade direkt.
En lyckad avskjutning kräver riktigt raketbränsle.
För att testa myten om gelébjörnar som bränsle-
- ska vi träffa vår egen raketforskare.
Vi ska bygga raketer under hela avsnittet.
Därför vill vi börja med definitioner.
Det här är en bra modell av raketen vi använder.
Fiberglas, 2,1 meter lång. Men insidan är det viktiga.
Där avgaserna kommer ut sitter bränsleladdningen.
Vårt exemplar är av paraffin.
Men det är en hybridraket av en anledning:
En behållare med flytande syre.
När syret sprejas genom paraffinet och antänds-
- brinner det fort. När det sprejas ut genom munstycket-
- skapas en reaktion som skickar ut raketen i luften.
Den enda skillnaden-
- är att vår raket drivs av godis. Den smakar kraftfullt.
Det är hårdvaran, men här fokuserar vi på bränsle.
Ut med paraffinet och in med det ätbara alternativet.
Frågan är hur man gör bränsle av gelébjörnar.
Så här funkar det. Här är cylindern till raketmotorn.
Vi fyller den med gelébjörnar, men inte helt.
Det måste finnas plats för ett rör med flytande syre.
Därför sätter jag in ett platsrör-
- med en skiva som håller det i mitten.
Gelébjörnarna är därinne. Det är klart.
- Hej. - Är vi redo?
De börjar med att stoppa in björnarna manuellt.
Fast det är inte deras enda sätt att göra en bränsleladdning.
Om man packar dem tätt blir bränslet mer energirikt.
Men det är också viktigt att ta bort luftfickor.
Vi vet att luftfickor i bränsle är skadligt-
-för där sprids elden-
- och skapar för mycket yta. In med godiset.
Det handlar om att kontrollera elden.
Om man har för stor yta är elden okontrollerad-
- och raketen kan explodera. Det är inte bra.
Så där ja.
Det var en motor. De har planerat två till.
Jamie och jag ska göra två olika sorters bränsleladdningar.
Nu blir det intressant i "MythBusters" raketkök.
Bränsle till hybridraket fungerar bättre om det är jämnt.
Vår andra bränsleladdning ska vara en enda geléklump.
Vi värmer björnarna försiktigt.
När de har smält häller vi dem i formen.
Tjusigt.
Nu har vi bränslet i en enda gelébit.
Bra kontroll, Hyneman.
Jamies familj har tillverkat godis i sju generationer.
- Där har vi en motor. - En potentiell motor.
När det gäller den tredje laddningen håller vi oss till myten-
- som handlar om gelébjörnar som bränsle.
Men vi fuskar lite med hjälp av kemi.
De består främst av gelatin, vilket främst består av vatten.
Och vatten brinner inget vidare.
Därför ska vi koka bort vattnet och hälla smeten i en form-
-och låta den stelna. Nu väntar vi.
Efter att ha kokat blandningen i 120 graders värme-
- fick killarna ändå inte det resultat de ville ha.
Det är inte alls som karameller.
Men vi kontaktade en godisexpert.
Knepet är att värma godiset till ca 150 grader.
Adam testar tekniken i en mindre skala.
Det blir lite allvarligare.
Ni ska veta att det här godiset är livsfarligt.
Det är godis i mycket hög temperatur. Om du får det på dig-
- får du tredje gradens brännskador, ett sjukhusbesök och ett ärr.
152. Om det kom på Jamie är det inget problem.
Det skulle ta bort skinnet på hans exoskelett. Han skulle reparera det.
Jag klarade mig.
Wow! Okej. Jag ska kyla ned det.
Jag har en gascylinder där.
Tagning två.
Välkomna till programmet där vi förstör köksutrustning.
Nu ska jag hetta upp mer godis i en behållare som inte är i glas.
Jag har lärt mig av mina misstag.
Wow.
När massan kokar i rätt temperatur försvinner vattnet.
- Säg vad jag ska göra. - Håll där medan jag häller.
Trots farorna hjälper Hyneman till med hanteringen...
- ...av den brännheta massan. - Vad häftigt.
Jamie, jag tror att jag aldrig har stökat till så här förr.
- Måste du tänka efter? - Ja.
Du har stökat till det ordentligt förr.
Det blir inga fler misstag, och jobbet är gjort.
Så där ja.
Det var jobbigare än vi trodde.
Men vi har tre laddningar.
Vi har björnarna vi packade och geléklumpen-
- och karamellgodiset. Vi kan inte göra mer här i verkstaden.
Nu ska vi ut i öknen.
MOJAVEÖKNEN, KALIFORNIEN
Alla som gör raketer med gelébjörnar vet det här.
Eller vi kanske är först. I alla fall:
När raketen är färdig-
- måste den avfyras någonstans. Vi är i Mojaveöknen-
-på botten av Koehn-sjön-
- tillsammans med Friends of Amateur Rocketry.
- Här är det. - Mitt i vildmarken.
Det är inte bara en plats för raketexperter.
Det var här vi avfyrade den kinesiska raketstolen-
-för mer än tio år sedan.
FRÅN "MING DYNASTY ASTRONAUT", 2004
De byggde raketerna för hand när vi försökte-
-skjuta en bil över öknen.
Välkomna till "MythBusters" högkvarter i Mojaveöknen.
Det är här vi ska avsluta säsongen med spektakulär raketforskning.
Kan man använda gelébjörnar som bränsle i en raket med flytande syre?
- Tre, två... - Strax: Det blir allvar.
Ett!
Den måste iväg!
Majestätisk och storslagen. En raket är ett fordon som drivs fram...
- Mach 1. - ...av bränslet ombord.
Det mest osannolika bränslet är den mytiska gelébjörnen.
Vi har tre olika gelébjörnsraketer.
Först har vi lösa gelébjörnar som pressats in.
Sedan har vi smälta gelébjörnar som hällts i.
Sist har vi gelébjörnar som kokats ned-
- så att vattnet är borta. Det har blivit karamellgodis av dem.
De ska sättas i rakethusen på 10 cm.
Härinne finns en tank med flytande syre-
- en ventil och en raketmotor med gelébjörnar och ett munstycke.
Det är raketens delar.
Det är en hybridraket eftersom vi matar flytande syre-
- genom bränslet. Den där tanken är full av flytande syre.
Det är bland det läskigaste som finns.
Det är inte lättantändligt. Det gör saker lättantändliga!
Det gör förbränning möjligt i våra raketer.
När man skjutit en raket-
- kan man använda den en gång till. Hur funkar det?
Raketen har en höjdmätare som noterar när raketen stannar-
- vid sin höjdpunkt och faller till marken.
Då tänds en laddning-
- som skjuter ut noskonen med en fallskärm-
- så att den landar intakt och kan återanvändas.
Här är rampen på 6 meter. Härifrån ska vi styra raketerna-
-i början av deras resa.
De snabbar nog på det här. Herregud.
Vår raket ska sitta här och åka ditåt.
Den här ser till att den åker åt rätt håll.
Syret och rakethuset är klara.
Det är dags för bränsle nummer ett, handpackade gelébjörnar.
- Är det inte fint? - Det är jättefint.
Bränslet placeras i huset.
Det är många känsliga detaljer som måste fungera.
Låsringar, O-ringar, bränsle, huset och allt annat.
Allt måste monteras korrekt.
Motorn är färdig, och det är dags att fyra av.
Här är förberedelsen före starten. Vi sätter dit raketen.
Vi sätter in höjdmätaren och fallskärmen i noskonen...
- ...och höjer rampen. - Det här känns bekant.
Sedan sticker vi därifrån.
Så där ja.
Precis som bara experter får jobba med sprängämnen-
-får bara raketexperterna-
- jobba med det instabila flytande syret.
När syret är på plats-
- sätter de in tändningssystemet, och nedräkningen börjar.
Det slutar med att jag räknar ned från fem och trycker på knappen.
Då tänds en liten eld i botten på raketen.
Samtidigt öppnas en ventil-
- och flytande syre sprutas genom mitten av bränslet.
Syret tänds av lågan och tänder förhoppningsvis bränslet-
- vilket ger explosiv kraft som skjuter upp raketen.
Systemet är armerat. I teorin.
Dags för en förutsägelse. Raketen med lösa gelébjörnar-
- kommer nog inte att funka så bra. Ni håller säkert med.
Men grejen med "MythBusters" är-
- att man kan lätt missa saker om man är smart med en gång.
Vi börjar med det dummaste alternativet-
-för att lära oss saker.
Vi ska testa geléklumpen och karamellgodiset efteråt.
Det gör inget om raketen bara... vilket jag väntar mig.
Kan de handpackade gelébjörnarna...
- Tre. - ...duga som raketbränsle?
Två. Ett.
Så där ja. Jag ser lite rök.
Kom igen nu! Så ska det låta.
Så låter det när motorn inte fungerar.
Så låter det när man misslyckas.
Vi fyrade av raketen med gelébjörnar-
- som trycktes ned utan modifikationer.
Antändningen lyckades. Vi hörde att det brann.
Sedan hörde vi hur gelébjörnarna ramlade ut ur laddningen-
-en i taget.
De flög ut genom botten av raketen.
Men det var inte tillräckligt för att lyfta raketen.
Vi fick ingen altitud alls.
Lågan verkade antända syret.
- Härligt. Äter du det? - Det är fortfarande sött.
Men det välsmakande och löst packade bränslet funkade inte.
Dags för bränsle nummer två.
Nu använder vi smälta gelébjörnar.
Det är en enda geléklump som hällts ned i ett rör.
Jag är en aning mer optimistisk nu.
Jag bär på en raket och är redo att sätta i gång.
Jag blir allt mer entusiastisk.
Bränslet är på plats. Jag är optimistisk. Och fick nysa.
Så där.
Raketen är redo att avskjutas. Det är dags för andra nedräkningen.
Nu kör vi. Jag armerar systemet.
Gelébjörnarna är redo.
Start om tre, två, ett.
- Heja, heja! - Kom igen!
Va? Va? Va?
- Det såg inte så bra ut. - Nej.
Det var motsatsen till en händelse.
Det var ett misslyckande. Hybridraketer är knepiga.
Jag vet inte ens om bränslet tändes ordentligt.
Flera känsliga, precisa komponenter måste synkroniseras-
-till och med med perfekt bränsle.
Vi fick ett problem. Vår tändare-
-som ska ge en stark låga-
-för att tända bränslet i raketen-
-var lite för stark-
- och blåstes ut ur motorn i stället för att tända bränslet.
Vi sätter in en till.
Vi fyller raketen med flytande syre och försöker igen.
Startar om tre, två, ett. Start.
Jag ser rök. Det lät bra. Kom igen! Kom igen!
- Det låter bättre än förra gången. - Lågor men ingen rörelse.
Nej.
Jag är ledsen.
Vi tryckte på knappen från bunkern. Först såg vi rök.
När syret släpptes in-
- hörde vi ljudet som är typiskt för en hybridraket.
Det låter liksom... Sedan surrar det liksom...
Det är ljudet av en hybridraket som avfyras.
Men kraften var inte tillräcklig för att lyfta raketen från marken.
Den lämnade inte ens rampen.
Så är det med forskning.
Gelébjörnar fungerar som bränsle för barn...
...men inte för oss. Den här gången-
- använder vi gelébjörnar vi har kokat ned-
- för att få bort vattnet. Bara sockret är kvar.
Vi hoppas att resultatet blir bättre.
De är optimistiska. Om gelébjörnar fungerar som bränsle alls...
Här är den.
...så är det koncentrerade godiset det bästa alternativet.
Om något funkar, så funkar det här.
Vi vet att socker kan brinna, och det är energirikt.
Ett kilo socker innehåller 17000 kilojoule.
Den här bränsleladdningen innehåller fem kilo koncentrerat godis-
- och kan lyfta en raket på 25 kg många hundra meter i lyfte.
Okej. Jag hoppas på en klump karamellgodis.
Men brinner det? Kommer energin att omvandlas till drivkraft?
Start om tre...
Två. Ett. Start.
- Kom igen nu! - Jag såg något vitt komma ut.
- Jag ser det. - Kom igen!
Helsike.
Houston, vi har många problem.
Under åren har "MythBusters" lärt sig genom förluster.
Ett misslyckande är ett riktigt resultat.
Ett. Start.
- Och utan drivkraft... - Kör!
...verkar godisbränslet inte fungera.
Men...
Vi tänker inte ge upp så lätt.
Vi tänker avfyra karamellraketen igen.
Vi tillsätter något som "uppmuntrar" antändningen.
Jag sätter ett sprejlim härnere.
Sedan häller jag ned krut som täcker insidan av raketen.
Därför kommer hela ytan att antändas.
Det borde vara klart.
Svartkrutet ska hjälpa till med antändningen.
Killarna gör ett sista försök att göra en gelésuccé.
Vi har provat alla sorters gelégodis utan resultat.
Den här måste funka. Det är sista chansen.
- Redo, mr Hyneman? - Redo.
Nu kör vi. Vi avfyrar karamellraketen.
Tre, två, ett, start.
Kom igen. Kom igen! Den måste åka!
Nej.
Det var det bästa scenariot, men det blev inget resultat.
Har man motbevisat myten eller "MythBusters" metod?
Hyneman misstänker ett hårdvarufel.
Jag undrar om det är bränslet det är fel på-
-eller oxidatorn eller raketsystemet.
I nästa försök ska vi eliminera det felet.
Vi ska använda paraffin som bränsle-
-som definitivt kan driva raketer.
Om gelébjörnarna ersätts med vanligt bränsle-
-kan själva hårdvaran kontrolleras.
Experterna räknar med en höjd på 6000 meter.
Annars har vi problem.
Nu kör vi. Start om tre, två, ett.
- Där. Jag ser rök. - Ja.
Det var inte höjden som förväntades.
Det där var nog inte högre än 175-200 meter.
Den borde ha kommit minst 30 gånger så högt.
Efter misslyckandet med gelébjörnar-
- sköt vi iväg en paraffinraket för att testa tekniken-
- och den nådde 205 meter. Det är oimponerande.
Det markerar tydligt-
- allt vi måste se över hårdvaran innan vi fortsätter.
Raketerna funkar helt enkelt inte.
Nej, och vi måste bortse från resultaten med gelébjörnarna.
Hybridraketer är så känsliga-
- att det hindrar oss från att nå riktiga resultat.
- Jag vet inte vad vi ska göra. - Vi återvänder till verkstaden.
- Vi får tänka om helt. - Ja.
Hårdvaran var misslyckad, och alla test är meningslösa.
De har bara bevisat att de möter-
- ett av de svåraste experimenten i "MythBusters" historia.
De får börja om i verkstaden.
De här delarna testade vi i öknen.
Här är gelébjörnarna. Här är oxidatorn.
Här är tanken med ventilerna och de känsliga tändningssystemen.
Vi tog oss vatten över huvudet. Vi går vidare.
I stället använder vi en fast raketmotor, som den här.
Den ser inte ut som något särskilt-
- men det är en precis blandning av bränsle, oxidator-
- och ett bindningsmedel som håller ihop det.
Det är enkelt. I teorin kan man bara tända, och raketen åker.
Vi gör vår egen version med gelébjörnar-
- fast samma oxidator och bindningsmedel.
Fasta raketer har drivit Busters Bond-stol, JATO...
...och Hwacha. De är enkla och effektiva.
Men det är inte bara svårt och tidskrävande att göra laddningar.
Man behöver en särskild licens som vi inte har.
Vi ska omvandla gelébjörnarna till ett pulver.
Sedan skickar vi dem till en specialist-
-som gör bränsleladdningen åt oss.
Specialisterna vill ha bränslet i pulverform.
Tre, två, ett.
Adam använder en teknik-
- som inte involverar stora mängder livsfarligt och skållhett socker.
Det verkar funka utmärkt.
Jag ska göra pulvret finare med en kaffekvarn.
Kolla! Ett jättefint pulver som en gång var gelébjörnar.
Det är det rakettillverkarna vill ha. Dags att göra mer.
Adam sätter fart med pulvertillverkningen.
Och Jamie är... Jamie.
Jag gillar förvisso utmaningen med att göra en gelébjörnsraket-
-och det är kul om det funkar.
Men det finns ju ingen praktisk tillämpning.
Så jag gör ett annat bränslepulver som kan vara användbart.
Herregud.
Det är hemskt. Jag ska använda bajs.
Nu kommer något äckligt. Ställ undan godiset.
Jamie går vidare från myten och tänker nytt.
Han tittar på framtiden hos rymdresor. Jo, faktiskt.
Vad äckligt.
Precis som Adam börjar han med att göra bränslet till ett pulver.
Först ska jag torka det i solen häruppe.
Därmed slipper vi stanken i verkstaden.
Jag får redan mardrömmar.
Sedan ska jag mala ned det till ett fint pulver.
Här kommer lite soltorkat bajs.
De ska vara torra och spröda. Så vill jag ha dem.
Att göra pulver av hundavföring är en sak, men frågan är varför.
Det låter galet, men Jamie gillar galna saker.
Jag vet inte om det funkar, men det får vi se.
Om han kan skapa ett system som inte slösar energi-
- utan bara använder den energi som behövs, då blir han som gladast.
Det fördelas definitivt.
Var når den tanken sin höjdpunkt? I rymden.
Astronauter dricker redan sin egen urin. Efter filtrering, förstås.
Om Jamies plan funkar kan de använda avföring som bränsle.
Vad kan vara mer effektivt?
Det låter galet, men det ligger något i det.
Välkomna tillbaka till Mojaveöknen.
Förra gången testade vi raketer av gelébjörnar.
Resultaten var spektakulärt icke-spektakulära.
- Rond två. - Vi hade raketer som gjorde så här...
Nej!
- ...och raketer som gjorde så här. - Helsike.
Vi har bytt metod helt och hållet.
Vi har gått från hybridraketer till fasta raketmotorer.
Vi har återvänt med en gelébjörnsraket.
Vi har också med oss något "Hynemanianskt".
Skräck inuti skräck!
Mr Hyneman har fått för sig att göra en raket med bajs-
-så vi ska testa det med.
När vi sist såg bränslet-
- pulveriserades det och skickades till raketexperterna.
De förvandlade dem till två officiella raketmotorer.
En är av gelébjörnar. En är av bajs.
Inte mycket sämre än godiset.
De har förvandlats till fast raketbränsle.
Det ser ut så här. Det består av en oxidator och bränslet-
- som hålls samman av ett bindningsmedel av gummi.
När det börjar brinna-
- tvingas de expanderande gaserna ut genom raketens munstycke.
Gaserna accelereras, och raketen får sin drivkraft.
Till skillnad från hybridsystemet är det mycket enkelt.
En elektronisk tändsticka tänds. Då ska bränslena-
-påbörja en explosiv kedjereaktion.
Men hur ska bränslets prestation mätas?
Det är snart dags för start.
Men vi börjar inte med en godisraket eller bajsraket.
Det är en kontrollavskjutning med en bra raket.
En vanlig raket, helt enkelt.
Här kommer jag med en raket.
Den har en perfekt kombination av bränsle, bindningsmedel och oxidator.
In med standardbränslet.
Då får vi se det bästa exemplet-
- på hur högt en raket i den här storleken kan åka.
Det var det. Vi sätter den på rampen.
Vi har förklarat skillnaden-
- mellan den här raketen och dess föregångare.
Vi har fäst tre kameror till raketen-
- så att vi kan se starten från raketens perspektiv.
Vad häftigt.
Nu minns jag. Det här är hemskt.
Så där. Den är uppe.
- Är du redo? - Redo.
Nu kör vi. "MythBusters" kontrollraket avfyras-
-om tre, två, ett.
Ja! Jag visste att vi skulle få se en raket till slut. Vad häftigt.
Jag hörde en liten smäll. Det var fallskärmen som fälldes ut.
Till skillnad från hybridraketen lyckades starten den här gången...
...och bilderna på Mojaveöknen från raketen är spektakulära.
Men...
Den driver mycket.
Än en gång har de visat att raketforskning är... raketforskning.
Vinden var inte optimal.
Nu hämtar vi raketen.
När raketen steg flyttades den långt åt sidan.
Vi kanske måste gå ett tag.
Men efter att ha hittat raketen vänder de hem till basen-
- där de får veta att raketen nådde en höjd på 1260 m.
Fast uppgifterna visar ett potentiellt problem.
Starten var bra, men telemetrin och GPS: en säger-
- att raketen drev åt sidan, vilket kan ha försämrat våra data.
Om kurvan vore rak-
- hade vi kanske fått en högre altitud.
Vi har en till likadan raket.
Kontrolltest nummer två.
Vi gör om det för att vara på den säkra sidan.
För att garantera att alla försök har samma vädertillstånd-
-väntar de tills vinden avtar.
- Nu kör vi. Redo? - Ja.
Kontroll nummer två.
Start om tre, två, ett. Start!
- Wow. - Vackert.
- Den åkte rakt upp. - Rakt upp och nästan rakt ned.
Jag tror att den kommer att landa här. Den åker rakt ned.
Bra, det är inom gångavstånd.
Enligt telemetrin nådde raketen 1369 m.
Då har vi en utgångspunkt. Dags för gelébjörnsraketen.
Utan vindstörningar gick kontroll nummer två nästan 120 m högre.
Därmed har vi en utgångspunkt för gelébjörnsraketen.
Vi har laddat raketen med 77 % ammoniumperklorat som oxidator-
- och 23 % bränsle blandat med bindningsmedel.
Nu ersätter vi bränslet med gelébjörnspulver.
In med godismotorn.
Vi vill veta hur gelébjörnsbränslet presterar-
-jämfört med vanligt bränsle.
Det är klart.
Det har varit ett av "MythBusters" mest krävande experiment-
-men nu är gelébjörnarna här.
Jamie, det är inte många som vet att små enhörningar bajsar gelébjörnar.
Ingen har varit nära nog att få se-
- hur deras ringmuskler skapar björnformen.
Kriteriet vi tittar på för att bedöma effektivitet hos bränslet-
-är maxhöjden som uppnås.
Nu gäller det. Är du redo? Jag är jätteredo.
Nu fyller vi himlen med godis.
Vanligt bränsle skickade raketen på 2,4 m-
- med en last på 23 kg 1369 m upp.
Hur presterar gelébjörnarna?
Gelébjörnsraket. Tre, två, ett.
Nu sätter den i gång. Den är tänd.
- Den åkte långt upp. - Ja.
- Gelébjörnarna funkade. - Ja, det gjorde de.
Hit med kardan. Pang.
Det har varit en lång och frustrerande resa.
Men efter en framgångsrik uppskjutning är det värt det.
Den piper bra.
Strax ska killarna ta reda på hur högt raketen nådde.
Stora motorn är redo. Två, ett.
Hjälpraketerna är tända, och Discovery lyfter.
Raketforskning är känslig teknik.
Att använda explosiv drivkraft har vissa nackdelar.
- Energibrist eller dålig design... - Helsike.
...innebär att raketen inte ens lyfter.
Men hur gick det för gelébjörnarna och deras svarta strimma?
- De har hittat landningsplatsen. - Den piper bra. Det är vackert.
Nu kommer mytens avgörande stund.
Visst flög den, men hur var den jämfört med vanligt bränsle?
När man läser av höjdmätaren-
- säger den att gelébjörnsraketen nådde 1125 m. Det är skapligt.
Skapligt? Gelébjörnarna flög!
De antändes och åkte nästan 1130 m i luften.
Det var grymt! Men vad betyder det?
Ska vi ta fram champagne och ringa NASA?
Vi saktar ned och tar en liten titt.
Poängen med raketer är att maximera drivkraft och effektivitet-
- för att få lasten så långt från Jorden som möjligt.
Därför är upptäckten av ett mindre effektivt bränsle-
- än det vi använder nu inget att fira.
Men man kan fira raketernas flexibilitet.
Jag säger att det är ett rimligt alternativ.
Ja, det mytiska godiset i kombination med en effektiv oxidator-
- och ett bindningsmedel kunde lyfta en raket.
Men för så krävande teknik-
- är 82 % bara rimligt och knappast framgångsrikt. Dags för Hyneman.
Det var kul, och det funkade faktiskt.
Men det finns inga praktiska skäl att använda det.
Det finns ett annat bränsle som kan verka lika oseriöst-
- men det kan finnas en praktisk användning i rymdfärder.
Ni kanske tror att Jamie är knäpp-
-men låt mig förklara.
Något som utgör bra raketbränsle-
- är kolväten, eftersom de brinner bra när det finns syre.
Och bajs är ett kolväte.
I verkstaden jämförde Jamie kalorier i bajs jämfört med bränsle.
2916 kalorier per gram.
Det var mycket mindre effektivt än raketbränsle-
- men det är lättare att få tag på än gelébjörnar.
Däruppe på raketen tillverkas det hela tiden.
På en raket räknas varje gram när det gäller energiförbrukning.
Därför kanske han har hittat något.
Efter jobbet med äckligt, stinkande hundbajs-
- får vi till slut den här skönheten i kolfiber.
- Så där. - Just det.
Mina damer och herrar, "MythBusters" första bajsraket.
Det är dags för min förutsägelse om bajsraketen.
Jag vill ha rätt. Jag vill inte att det skiter sig.
Raketer är skitviktigt för oss.
Även om bajset kan lyfta-
- tror jag inte att nummer två-lösningen är lösning nummer ett.
- Får jag avfyra? - Varsågod.
Kontrollraketen nådde nästan 1370 m.
Hur presterar Jamies bränsle av avföring?
Nu gäller det. Nu avfyrar vi bajsraketen.
Fem, fyra, tre, två, ett.
Där åker den.
Så vackert.
Den lämnar en mörk strimma, vilket är passande.
- Jamie, det var verkligen skapligt. - Ja.
Det var fantastiskt.
Bra jobbat, lilla bajsraket.
Enligt telemetrin nådde vi 880 m.
- Det är skapligt. - Skapligt? Det är fenomenalt!
Det var inte lika högt som godiset, men det är inte poängen.
Poängen är att det funkade.
Här är det fantastiska med bajs.
Det finns alltid tillgängligt, och det är helt värdelöst.
Om man är ute på rymdresa räknas varje gram av vikten.
Därför vill man återvinna så mycket som möjligt.
Det är lätt med urin.
Man kan filtrera det och dricka det en gång till.
Men bajs kan man inte precis behandla-
-och konsumera igen.
Men vi har visat att det funkar som raketbränsle. Vem hade trott det?
Ni hörde det från oss, NASA. Eller ni kände kanske till det innan.
Det gjorde ni nog, smartskallar. Vi måste bedöma detta.
Vad tycker vi om gelébjörnar och bajs som bränsle?
- Båda är rimliga. - Jag tror det. Vi sticker.